Nisam imao namjeru učiniti ovo.
Moja vjera nije dovoljno snažna!
Nisi ni jauknuo.
To nije razlog da prihvatite našeg boga, niti da mijenjate
svoje običaje. - Ne želiš nas, Rimljanine?
Vi bijedni, neobrazovani poluljudi!
Uopće niste ono za što smo se borili.
No ipak...
Da, želimo vas.
Želimo vas.
Sestro!
Da nije postao Cezar, bio bi najveći gladijator u Rimu.
Da, stvarno ti je mjesto u areni.
Prešla si toliki put da bi oštrila jezik?
Ti sve radiš s nekim ciljem.
Došla sam ti reći ono što se tvoji prijatelji ne usuđuju.
Tjeraš istočne provincije na ustanak. - Došla si me grditi.
Mogu li podsjetiti svoju sestru da njezinom mlađem
bratu više ne može zapovijedati?
Zaboravljaš da sam ja Cezar. Činim što me volja. - Doista?
Ti imaš samo jednu zamisao. Uništiti sve što je
otac stvorio. - Uvijek si me prezirala, Lusila.
Zašto? Što sam ti učinio? - Zbog ovog što sada činiš!
Lažeš. Misliš da ne znam da si ti okrenula oca protiv mene?
Nisam trebala. Otac je znao za sve okrutnosti koje si činio.
Kako to da nije znao za tvoja okrutna djela?
Osobito prema našoj vlastitoj majci?
Bio sam u sobi kad je umrla!
Kad je naša majka umrla!
Sjećaš se?
Čuo sam kako te moli: "Lusila, zašto me toliko mrziš?
Ako sam te povrijedila, oprosti mi."
Bez riječi si je pustila da umre. To nije okrutno?!
Imala sam razlog. - Koji? - Ništa, ništa... - Reci mi!
Cezare, nenaoružan si. Čak i žena s bodežom
može biti opasna. - Nema ona bodež.
Ona je moja sestra.
Ostavi nas. Dakle, došla si me upozoriti?
Ni zbog čega drugog?
Nisi znala da se Livije vraća u Rim? - Nisam.
Znaš li zašto dolazi? Ostani ovdje sa mnom, Lusila.
Naći ćemo neki drugi način da priskrbimo odanost Armenije.
Gaj Metal Livije.
Čuo sam da je Lusila u Rimu. - Zar nisi čuo i izreku:
"Sve je moguće sada kada je Komod postao Cezar?"
Čujem i divlje glasine da si došao u Rim pun zamisli
o novom Rimu.
O Rimu moga oca.
I da namjeravaš izaći pred Senat s tim zamislima?
S tim tvojim divljim zamislima.
Što bi učinio kad bih ti rekao: "Livije,
neću da to učiniš?" Samo to, ništa više.
Ipak bih učinio ono što vjerujem da se mora učiniti.
Okani se tog plana, Livije.
A ja ću se pobrinuti da ti i Lusila zauvijek budete skupa.
Livije!
Što da učinim? Nisam jaka kao što sam mislila.
Nisam naučila živjeti bez tebe.
Nema nam života kad smo razdvojeni.
Govorio sam ti to, ali ti me nisi slušala.
Mislila sam da si izdao moga oca, ali sada znam sve.
Na svoj način stvaraš svijet kakav je on htio.
Ali ako ga pokušam stvoriti, Komod će nas razdvojiti.
Stvori taj svijet, Livije. Poslije ćemo vidjeti
što nas može razdvojiti.
Ave, Livije, pobjednik nad Germanima!
Ave, Livije Germanik!
Časni oci i senatori Rima!
Jeste li čuli što se predlaže?
Gaj Metal Livije traži da mi, Rimski senat,
damo tim barbarima, tim divljacima,
rimsko državljanstvo i da ih nastanimo na rimskoj zemlji!
Da te lutajuće ubojice smatramo braćom,
sebi ravnima.
Što je s drugim provincijama?
Što je s odanom Galijom? Sa Sirijom?
S Egiptom koji nam šalje pšenicu?
Ako barbare proglasimo Rimljanima, možemo li im
uskratiti rimsko državljanstvo? - Ne!
Što bi onda postalo od nekad dragocjenog rimskog
državljanstva? Bezvrijedna, obična stvar.
Da ga dijelimo kao kruh? Ja kažem, ne!
Mi smo Rimljani! Ratnici! Odagnajmo ove otrovne misli.
Razapnimo njihove vođe, ostale prodajmo u roblje.
Naučimo ih jednom zauvijek što znači ratovati
protiv Rima!
Tako radi Rim.
Časni oci Rima,
pozdravili ste me kao vojnika koji donosi pobjedu iz ratova,
i ja vam zahvaljujem.
Ali danas ćete morati donijeti tešku odluku.
Ali neću da izgleda kao da sam ja, kao vojnik,
utjecao na vaše glasovanje.
Zato molim Cezara da čovjek koji nije ni vojnik,
ni senator već filozof, čovjek od razuma,
govori u moje ime.
Braćo Rimljani... - Grk! Grk!
Rođen kao Grk, svojom voljom postadoh Rimljanin. - Rob!
Rođen kao rob, zaslužio sam svoju slobodu.
Braćo Rimljani!
Ja sam učitelj.
I kao učitelj znam, kada po stoti put pokušam nekoga
naučiti istu lekciju, a učenik i dalje ne razumije,
primoran sam zaključiti da nešto nije u redu s lekcijom
ili s učiteljem.
Stotinu puta učili smo one koje nazivamo barbarima
što znači ratovati protiv Rima. Palili smo njihova sela,
razapinjali im vođe, uzimali mlade za robove.
Vatre se ugase, mrtvi se pokopaju, robovi polako umiru.
Ali mržnja koju ostavljamo za sobom nikada ne umire!
Mržnja dovodi do ratova.
Ratovi znače danak otrgnut od naših provincija.
Porezi, glad, bolesti.
Koliko nas to stoji! Kakvo rasipanje!
A odgovor je jednostavan.
Ne smijemo ratovati. - Ne smijemo ratovati?
Dok nas tvoji prijatelji stalno napadaju? To je izdaja!
Oni su vrlo otvoreno pokazali što im je cilj.
Da unište nas i rimski način življenja.
Ipak, odgovor je jednostavan.
Prijatelji, hajde da od ljudi rata postanemo ljudi mira.
Naselimo našu napuštenu obradivu zemlju.
Neće samo proizvoditi hranu za sebe, nego će jednoga
dana slati hranu i u Rim! - Slažem se!
Naselimo ih tamo. Neka proizvode hranu,
ali kao robovi. Tako je oduvijek bilo.
Niger je imao 20.000 robova na svome imanju. Gdje su sada?
Prodani ili oslobođeni. Zašto? Jer se Niger protivi ropstvu?
Ne, zato što više nije isplativo držati robove.
Robovi ne proizvode koliko i slobodni ljudi.
Učinimo ono što je isplativo i ispravno.
Dajmo tim ljudima najveći dar. Rimsku slobodu.
Govorit će svima da ih je Rim prihvatio kao sebi ravne.
Onda ćemo imati svoje ljudske granice!
Rimski mir koji je Marko Aurelije obećao.
U ime Cezara!
Cezar me je upitao: "Kad je Rim bio veći ili jači"?
Odgovorio sam: "Rim nikad nije bio veći ni jači nego sada!"
Što je održalo naše carstvo? Naša snaga, naša moć!
Jednakost, sloboda, mir.
Tko rabi te riječi osim Grka, Židova i robova?
Iza njega i njegovog naroda su milijuni vandala!
Čekaju naš trenutak slabosti, spremni da nas unište!
Primimo li te barbare među nas, naši neprijatelji će reći
da je to zato što smo slabi. Pa će svi nagrnuti ovamo.
Bit će to kraj Rimskoga carstva.
Bit će to kraj Rima.
Kraj Rima?
Kako carstvo umire?
Ruši li se u jednom strašnom trenutku? Ne.
Ali dođe vrijeme kada njegov narod prestane vjerovati
u njega. Tada...
Tada carstvo počinje umirati.
Rimski oci,
živio sam pod vladavinom četvorice velikih careva.
Pod Trajanom, Hadrijanom,
Antonijem i Markom Aurelijem.
Tijekom svih tih godina, naše carstvo je raslo, mijenjalo se.
Zakon života glasi: "Rasti ili umri."
A vi, senatori, vi ste srce Rima.
Kroz vas ovaj narod govori. Govorite!
Neka vas svijet čuje!
Neka svijet zna da Rim neće umrijeti.
Milijuni poput njih čekaju pred našim vratima.
Ako ih ne otvorimo, oni će ih razvaliti i uništit će nas.
Umjesto toga, budimo još veći, još silniji.
Prihvatimo ih među nas, neka srce carstva raste s nama.
Časni oci, mi smo promijenili svijet.
Zar ne možemo promijeniti i sebe? - Vrijeme je za promjenu!
Kraj ratovima! Pax Romana!
Livije!
Pobijedio si! Mi smo pobijedili.
Pobijedili smo Senat. Još trebamo pridobiti Rim.
Rim i vojska su uz tebe. Ja ću biti uz tebe.
Kreni protiv Komoda. S tobom kao Cezarom
cijeli Rim će se promijeniti.
Pobijedio si me. Zar ne? - Što je u korist Rima,
ne može biti tvoj poraz. - Sad je jasno zašto si došao.
Da me uništiš. Mogu vas oboje ubiti!
A Senat... - Ako se suprotstaviš volji Senata...
Neću to učiniti. Dopustit ćemo barbarima da se nasele.
Ali ti više nisi Cezarov zamjenik i vraćaš se na
sjeverne granice da ih čuvaš dok se ne predomislim!
Ne, sestrice. Više ti neću dati priliku da kuješ zavjeru
protiv mene. Vraćaš se svome mužu u Armeniju.
I više nikada nećeš vidjeti Rim ni Livija.
Prije nekoliko dana bili ste spremni sklopiti mir s Rimom.
Posljednjih godina sklapali smo mir s mnogim plemenima.
Od sjevernih naroda, ostali ste samo vi.
Ako se bojite hordi vandala na svojim granicama,
Rim će vas štititi. Zašto odbijate? Zašto?
Recite otvoreno. Odmah. Ili odlazite.
Toliko godina u ovoj divljini i što smo postigli?
Prvi put u povijesti Rimskoga carstva, najveći dio sjevera
je u miru. - Čovjek može biti sam mjesecima, godinama,
a onda dođe taj jedan trenutak kada postane previše.
Bi li taj trenutak došao da je Lusila ovdje s tobom?
Cezarova zapovijed. Moraš se vratiti u Rim.
Timonide, gle, to je Livije.
Mi smo dobro. - Napredujemo.
Imam kuću, kao Rimljanka. - Kao što vidiš,
imamo više nego dovoljno. Bili smo u pravu, Livije.
Nema granice za ljudski duh. U dobru i u zlu.
Lusila ti se javila? - Nije. Mjesecima nemam vijesti.
Čujem da u Rimu vlada glad. Na tisuće umiru od gladi
i kuge. - Moram stići tamo prije mraka.
Drago mi je zbog vašeg napretka.
Strašni dani, Livije. Bojim se da su bogovi ljutiti.
Muče Rim kugom. Tisuće ljudi je umrlo. Ostao sam sam.
Nemam se komu obratiti.
Osim tebe.
Nisam ja tražio da odem.
Cijeli istok se pobunio. Arabija, Judeja, Kapadokija,
Sirija, Egipat. - Sirija i Egipat?
Znači Marcel i Virgilijan. Oni su bili među najodanijima.
Da. Mojemu ocu. Sada podižu vojske protiv mene.
Protiv Rima. Čak im se i Soham pridružio.
Prisilio je Lusilu da pobjegne s njim.
Gdje je istočna vojska, Komode?
Podržali su pobunjenike. Ostala je samo sjeverna vojska
da ih slomi. A ti...
Ti si jedini kojega će slijediti. Livije...
Preuzmi zapovjedništvo.
Nemoj mi davati takvu moć, Komode.
Bogovi su uz mene. Uvijek će biti uz mene.
Idi na istok i uguši tu pobunu.
Nemoj mi davati takvu moć.
Ne bojim se.
Ti si tražio ovaj sastanak. Govori!
Bio si spreman boriti se protiv nas i prije razgovora.
Ustali ste protiv Rima. - Marko Aurelije govorio je
o carstvu jednakih naroda. - Rim neće tolerirati pobunu.
Stari smo prijatelji, Livije. - Vi ste izdajice!
Podigli ste dvije vojske na pobunu!
Doveli ste Carstvo u opasnost.
Nismo sami u ovom, Livije.
Livije!
Bogovi su bili dobri prema nama. Poslali su tebe...
Ti si dio ovoga, Lusila? - Veliki dio. - Dio pobune?
Odcijepit ćemo se od Rima. Stvorit ćemo svoje carstvo,
Istočno carstvo. - Istočno carstvo? Stvorit ćete kaos!
Što će vas držati na okupu? Samo ćete podijeliti carstvo!
Nećemo ako nam se ti pridružiš. Imat ćemo cijeli
Rim, veći nego ikada. - Što si to učinila, Lusila?
Nastojim spriječiti katastrofu koju nam donosi moj brat!
Komod je puno griješio, ali ovo nije način da mu se
suprotstaviš. Ne mogu ti dopustiti da uništiš carstvo.
Ne možeš!
Ako nam se ne možeš pridružiti onda vrati svoju vojsku u Rim.
Ostavi nas da sami gradimo svoje carstvo. - A pobunjenici
prođu nekažnjeno? - Ja sam dio te pobune!
Počinjem se pitati jesi li me ikada voljela.
Zbog ljubavi sam se i usudila na sve ovo.
Bježi, Lusila. Sakrij se odmah dok ne bude prekasno.
Jer je sigurno da ćemo napasti pobunjeničku vojsku
i uništiti je.
Ja ne bježim, Livije.
Prekršio si primirje!
I više od toga. Udružili smo se s Perzijancima.
Perzijanci.
Što možemo? Da se pridružimo Liviju?
Komod nam se može odužiti samo mučenjem i smrću.
Rimljani protiv Perzijanaca, a mi stojimo po strani.
Zapalite sve iza nas!
Ako poginem, Livije...
...naredio sam da Lusilu smjesta ubiju.
Kralj je mrtav! Kralj je mrtav!
Izgubila sam. Pusti me da umrem.
Ne, želim da živiš. - Želim umrijeti. Želim umrijeti!
Pozdravljam te, Livije! Komod,
car Rimskoga carstva te pozdravlja.
I objavljuje da ćeš se odsad zvati Gaj Metal Livije
Partije, osvajač Perzije! Cezar mi je rekao da ti kažem:
"Livije, prijatelju, brate, želim da dijeliš prijestolje
sa mnom. Da budeš Cezar zajedno sa mnom."
Ali prvo ova sela moraju biti uništena.
Za svako pobunjeničko selo u Kapadokiji, Siriji i Egiptu,
5.000 ljudi mora biti zarobljeno i razapeto.
5.000 ljudi iz svakog grada moraju biti živi spaljeni.
Naučit ćemo ih da ne dižu revolucije.
Prekinite razapinjanja!
Zarobite ove ljude!
Rimljani! Rimljani!
Sada možemo reći našem Senatu, našem Carstvu,
cijelome svijetu! "Gledajte! Srećemo se u prijateljstvu,
plavi ljudi sa sjevera i tamni ljudi s juga!
To što smo mi učinili ovdje može se učiniti
u cijelome svijetu!
Gdje je taj dar od Gaja Livija?
Livije nam je ovo učinio. Gaj Metal Livije!
Rekao si mu da bih dijelio prijestolje s njim?
Ovo je njegov odgovor: "Reci Cezaru da ćemo imati
novi Rim ili novog Cezara."
Kleandere!
Donesi zlato, Kleandere. Ogoli sve spomenike, hramove,
bogove i božice. Donesi mi dovoljno zlata da potopim
Livija i njegov novi Rim.
Pobij barbare.
Rimljani,
ne dirajte ove ljude! Oni su postali vaša braća!
Pustite ih da žive u miru! Oni su sada Rimljani!
Nemojte im nauditi!
Svi sjeverni narodi uzvratit će smrću i vatrom!
Njihova mržnja će trajati stoljećima! Ovo će platiti
rijeke rimske krvi! Učinit ćete od njih narod ubojica!
Odložite oružje, živimo zajedno u miru! Mir!
Što se dogodilo, dobri Grče?
Jesi li im pokušao reći da postoje tri mogućnosti?
Zar nisi znao da postoji i četvrta?
Ovo!
Ovako odgovaraju na razum. Sada čak i ti moraš uvidjeti
da s njima ne možeš drukčije. - Pogledaj mu lice.
Reci što moram učiniti u njegovo ime?
Da umarširam s vojskom u Rim i natopim ga krvlju?!
Mrtav je.
Meni ne izgleda mrtav.
Još osjećam život u njemu. Još čujem njegove riječi.
Bio je prijatelj moga oca.
Idem sam u Rim.
Ako se ne vratim do zalaska sunca, neka vojska uđe u grad.
Proglašen sam za boga.
Znao si?
Naredio sam tridesetodnevno slavlje povodom toga.
Idi odmah, Komode!
Još ti mogu poštedjeti život.
Napokon sam shvatio zašto su mi poslali kugu.
Vladala je glad. Bilo je previše usta.
Zato su bogovi smanjili broj usta.
Komode, vojska je na gradskim vratima.
Ako se ne vratim do zalaska sunca,
legije će umarširati u Rim! - Ponudio sam ti sve.
A ti si ipak ustao protiv mene.
Mogao si postati bog. - Uzmi mač, pa ću ti pokazati.
Pokazat ću ti kakav si bog!
Obratit ću se Senatu.
Među njima mora biti nekoga tko još voli Rim.
Volio sam te, Livije.
Ali sad moraš umrijeti.
To je šala koju bogovi najviše vole.
Jednom si rekao da nikad nisi čuo bogove kako se smiju.
Slušaj!
Pozorno slušaj!
Veličanstveni Cezar po imenu Lucije, Elije, Aurelije,
Komod, August, Pije, Felix. Pokoritelj cijele zemlje.
Nepobjedivi! - Nepobjedivi!
Rimski Hercules! Visoki svećenik!
Car! Otac ove države!
A sad i osvajač Perzije!
Okupili smo se da zamolimo našeg božanskog Cezara
da nas ovlasti da proglasimo da se, od sada pa nadalje,
naše carstvo ne zove Rimsko, već Komodovo carstvo.
I da se ovaj grad više ne zove Rim, već Komodov grad.
Imate moje dopuštenje.
Gaj Livije je među nama.
Gaj Livije želi govoriti.
Govori.
Časni oci Rima,
što ste to učinili? Što ste to postali?
Vi ste Senat rimskih građana.
Njihov glas, savjest Carstva.
Otjerajte ovog čovjeka koji je ugrozio opstanak Carstva!
Sjeverna vojska je na vratima Rima! Vojska će vas podržati!
Izdajica!
Izdaja! Izdaja!
Od Cezara!
Izmjena u zapovjedništvu!
Gaj Livije više nije vaš vođa. Vaš novi zapovjednik je
Cezar osobno!
Zlato! Cezar šalje zlato rimskim vojnicima!
Zlato! Zlato! Zlato!
3.000 dinara u zlatu svakom čovjeku.
3.000 dinara! Zlato! Zlato!
3.000 dinara u zlatu za svakog čovjeka!
Na cijelome svijetu nema toliko zlata da plati svakom
čovjeku po 3.000 dinara. - Gledajte! Gledajte!
Zlato! Zlato! Zlato!
Dan je prošao, a vojska nije ušla u Rim.
Naš novi bog Cezar traži ljudske žrtve.
Ti i ovi ostali bit ćete prvi.
To je vaša slavna rimska vojska!
Kupljena za šaku zlata.
Što čekamo? Uzmimo svoj dio. - A Livije?
A godine koje si dao? Krv koju si prolio?
Prijatelji koji su izginuli? Sve ćeš to odbaciti?
Naše vrijeme je došlo. - Vrijeme izdaje! Dezerteri!
Nismo dezerteri! Pokoravamo se našem Cezaru!
On vas kupuje! Taknete li to zlato, izdajice ste! Izdajice!
Mene nazivaš izdajicom, a ti vodiš pobunu!
Polibije!
Bježi, Lusila, spasi se! - Ovo nije moguće.
Ne vojska moga oca! U što se pretvorila!
Nije ostalo ništa... Samo mrak, smrt.
Bježi, brzo! - Polibije!
Ne vrijedi plakati.
Ništa ne razumiješ, zar ne?
U stara vremena bilo je zlata iz ratova za legionare.
Tvoj otac je bio velik čovjek, ali...
Ali s ovim novim Rimom, sve se promijenilo.
Verule!
Verule! Pomozi mi!
Pomozi mi da spasim voljenog čovjeka.
Ubij mog brata.
Dat ću ti novac, moj nakit, sve što imam.
Ništa mi više nije ostalo, samo moja ljubav.
Nema tog novca na svijetu kojime bi platila čovjeku
da ubije vlastita sina.
Tvoj sin?
Moja majka...
Moja majka je voljela tebe?
Da, voljela me je. I ja sam volio nju.
To je laž!
To je laž.
To je laž. - Ne, Komode, istina je. - Laž!
Nisi smio postati Cezar. Nisi rođeni Cezar.
Laž!
Ja sam carev sin.
Marko Aurelije je bio moj otac.
Ti nisi moj otac!
Ti si moj sin.
Moj sin.
I moje Faustine.
Ne!
Moj sin...
Rimski bogovi, vaše carstvo je umrlo!
Svjetlost svijeta je ugasnula!
Rimski narode!
Brzo! Trčite svojim susjedima. Recite im da je noć
puna lopova. Opljačkali su naše najveće dragocjenosti.
Naš ponos, našu slavu, našu mudrost i našu čast!
Rimski narode, viči: "Smrt je u zraku!"
Oni ne vide. Ne čuju. Znaju samo šakali što čekaju u tami.
Samo strvinari što kruže crnim nebom znaju.
Oplakujte! Oplakujte zemlju koje više nema!
O, Livije! Daj mi svoju ruku, Livije!
Od svega za što smo se borili, od svih naših snova,
imamo samo jedno drugo.
Imamo jedno drugo.
Cezarova zapovijed! Bacite je u lance!
Livije!
Zašto si došla? Ostala bi živa. - Volim te, Livije.
Dio smo jedno drugog. Ja živim samo ako ti živiš.
Vojska! Vojska!
Kad je moj otac Marko Aurelije umro,
ti si mi dao baklju i pozdravio me kao
nesumnjivog Cezara.
Zakleo sam se da to neću zaboraviti.
Zato ću ti se sada odužiti, Gaje Metale Livije.
Mnogo puta sam se borio u areni, ali šaputalo se
da se nijedan gladijator ne bi usudio ubiti Cezara, boga.
Samo bi se ti usudio. Ako bi se sada borili,
cijeli svijet će znati da će to biti do smrti.
Ako me ubiješ, oni su tvoji.
Tko god preživi, moć je u tvojim rukama.
Vojska je tvoja. Proglasi me Cezarom.
Dat ću ti milijun dinara u zlatu.
Milijun i pol dinara u zlatu.
Ako pozorno slušaš, čut ćeš bogove kako se smiju.
Spalite ih! Spalite ih!
Livije!
Votone, osveti nas!
Uništi Rim!
Ave, Livije! Ave, Cezare!
Mi zapovijedamo, Livije. Rim je naš.
Preuzmi prijestolje. Budi Cezar.
Gaje Metale Livije, narod te traži. Carstvo je tvoje.
Neću vam odgovarati.
Jer bih prvo sve vas razapeo.
Dva milijuna dinara za rimsko prijestolje.
Dva milijuna za prijestolje.
Dva i po milijuna dinara. - Dva milijuna i 750.000.
Dva milijuna i osam stotina tisuća.
Najveće carstvo u povijesti od Britanije do Egipta.
Gospodar svijeta? Ne, mnogo više.
Tri milijuna dinara za rimsko prijestolje.
Ovo je bio početak pada Rimskoga carstva.
Velika civilizacija ne može biti pobijeđena izvana,
sve dok se ne uništi iznutra.